Released on www.Danishbits.org
20 MELDT DREPT I STRID, YTTERLIGERE 5 SAVNET.
ANBEFALT TIL ÆRESMEDALJE WILLIAM H. PITSENBARGER
USAs TAP ØKER
USA LIDER STORE TAP
ÆRESMEDALJE POSTHUMT ANBEFALES FOR W.H. PITSENBARGER
WILLIAM H. PITSENBARGER NEKTES ÆRESMEDALJE
KONFIDENSIELT
103,6 WPTZ nyhetsradio med trafikk, sport og vær hvert sjuende minutt.
Trafikken står stille på Constitution...
Doktor Landon, takk.
- Denne jukser! - Forferdelig.
Det er Tara Huffman. Jeg har time for fostervannsprøve, men vi sitter i kø.
Unnskyld, kan du vente litt? Celia, jeg snakker på andre linjen.
- Vent, er det Celia? - Ok, skynd deg.
Hei, hva skjer?
Hva? Hvorfor?
Jeg ringer deg. Vi ses nede, ok?
- Peters har faen meg sagt opp. - Du bannet.
- Hva har skjedd? Hvorfor? - Jeg vet ikke.
- Ta T-banen to kvartal unna. - Er du sikker?
- Ja, det går bra. - Beklager. Og takk.
Ok, kompis. Pass på mamma.
- Ha det. Lykke til. Jeg ringer deg. - Det går bra.
- Jeg ringte straks jeg fikk vite det. - Det er jobben din å passe på meg.
Jeg visste ikke at ministeren skulle gå av.
- Ga han noen grunn? - Han vil ha mer tid med familien.
- Var Stanton der? - Han hadde med seg donuts.
11-avtalen din er tidlig ute. Stabssersjant Thomas Tulley.
Jeg har aldri hørt om ham. Avlys det.
- Du gikk glipp av brifingen. - Jeg ble nesten påkjørt av et tog.
Hadde du vært her, ville du fått vite det samtidig med oss.
Jeg var her, ikke du. Jeg har en donut til deg.
Med strøssel.
- Kona mi tar fostervannsprøve nå. - Prioriteringer, ja.
Hvordan klarer du det? Kone, barn og hamster...
Ørkenrotte. Den har endelig dødd.
- Livet er bedre med litt tålmodighet. - Et sjokk, men jeg er over det nå.
- Hva er det som plager deg? - Jeg er snart en arbeidsløs jurist.
Kom igjen, du er en superstjerne. Du får deg jobb.
I et valgår? En for drøy putt, selv for Tiger, men ikke for meg?
Din politiske darwinisme er instinktiv.
- Takk. - Vær så god.
Husker du den æresmedalje- utredningen jeg ga deg i juli?
Muligens, vagt.
En oppgradering til Æresmedaljen. Du skal ha møte om det nå.
- Med hvem da? - Stabssersjant Tulley.
Pensjonert fra fallskjermredningstroppen.
- 11-avtalen din. - Han var en venn av fyren.
- Hvilken fyr? - Kandidaten til Æresmedaljen.
- Hvorfor kommer han ikke selv? - Det er postumt.
Det er best at du leser det der. Vær så god.
- Herregud... - Har minnet deg på det siden juli.
En av krigens blodigste dager. Pits reddet liv.
- Han fikk jo Air Force Cross. - Det ble nedgradert til det.
- Vi anbefalte ham til Æresmedaljen. - Sersjant, dette vet du sikkert alt.
Utmerkelser oppgraderes sjelden. Det krever ny informasjon.
- Den nye informasjonen var din jobb. - Det er 30 år siden.
Har du en spesiell agenda?
Forsinket rettferdighet er nektet rettferdighet.
- Det er den fordømte agendaen min. - Flyvåpenminsteren gikk av i dag.
Om tre måneder er hele staben skiftet ut. Jeg også.
Dette kommer til å ta årevis.
Vi følger dette opp neste uke.
- Flyvåpenminister Peters? - Ja.
Thomas Tulley, flyvåpenets fallskjermredningstropp. Pensjonert.
Direktoratet for forsvarskontrakter søker regionsjef.
Det ville være et skritt tilbake.
- Vel, da får du klare deg selv. - Ikke vær sånn.
Søknadsskjema på dataen. Ministeren spør etter deg og kona di ringte.
- Hvorfor det? - Det sa hun ikke.
- Nei, Peters. - Møt på hans kontor om fem minutter.
Gratulerer med ny jobb, Carl. Det tok jammen ikke lang tid.
Takk, minister.
Sett deg.
En stabssersjant Thomas Tulley -
- syns ikke vi vier denne æresmedalje- saken nok oppmerksomhet.
- Det er en misforståelse. - Det sa jeg også.
Operasjon Abilene var et av krigens blodigste slag.
Vietnamkrigen.
Et helt kompani ble reddet, takket være den fallskjermsoldaten.
- Pitsenbarger er en legende hos dem. - Jeg forstår.
Carl setter opp en reiserute til deg. Du skal samle inn stridsvitnemål.
- Foreta en fullstendig undersøkelse. - Vi skal jo presentere budsjettet nå.
- Carl tar seg av det. - Jeg har jobbet med det hele året.
Nå jobber du med dette.
Æresmedaljen er den høyeste militære æresutmerkelsen i USA.
Patton ville byttet sin kommando mot den, og Eisenhower Det hvite hus.
Hvorfor ville firestjerners generaler og presidenter si sånt?
- Jeg har faktisk ingen anelse. - Det er et veldig bra utgangspunkt.
Fjernet fra budsjettet fordi en infanterist huket ministeren på do!
En fra flyvåpenet, ikke infanterist. Og du satte Peters i forlegenhet.
Jeg har aldri gransket medaljetildelinger før.
- Hva slags jobb fikk du? - Juridisk sjef for Madison Holt.
- Ikke at det raker deg. - Selveste forsvarssjefen?
Fins det flere? Må jeg stave dette for deg?
Samle krigshistorier i noen dager. Be Celia søke om mer tid.
Vi later som vi bryr oss, det havner hos etterkommeren din -
- før komiteen vedtar budsjettet. - Så enkelt?
Ja visst.
Det er bare en dag, elskling.
Ned!
Kontakt, Vietcong! Vi har sårede og blir beskutt!
Pedro er på vei, to minutter unna.
- Mottatt, Charlie 6. Vi er på vei. - Det er Charlie 6.
De har granatkastere og automatvåpen. De lå i bakhold!
Tulley, det ser ikke bra ut der nede!
De vet ikke hvordan man laster korgene.
Dæven, det er sanitetssoldaten deres.
- Noen må ned og hjelpe dem. - Nei, helvete er løs der, Pits.
De kan ikke vente, de har mistet sanitetssoldaten sin.
Send ned meg, så går det fortere.
Når vi har berget de skadede, kommer du opp igjen.
Vær jævla forsiktig.
Heis meg ned!
Virker som et selvmordsoppdrag.
Selvmord er håpløst.
Det Pitsenbarger gjorde...
Det var tapperhet.
Det var helt utrolig å se på.
Hvorfor fikk han ikke medaljen i 1966?
- Hva er din mening? - Om den telte, ville det ha skjedd.
Hva gjør du, sersjant?
Har du en jobb eller en hobby, eller gjør du dette på heltid?
Jeg er palliativ sykepleier.
Jeg jobber med dødssyke og familiene deres -
- for å klargjøre mål i livets sluttfase -
- håndtere symptom og gi psykososial...
Åndelig støtte.
Rer du opp senga di selv?
- Hva? - Det er et enkelt spørsmål.
- Kona mi gjør det. - Det må suge å være henne.
Har du et poeng?
Vi har opplevd dette før.
Du er bare en FNK.
Sersjant...
Ditt lille yndlingsprosjekt har ligget i koma i tre tiår.
Jeg tjener ikke noe på det, men er uansett her. Hva vil du?
Beklager at du måtte vente.
Jeg dupper av oftere enn før.
- Pitsenbarger. - Det er ikke alderen som tynger.
Det er å holde seg våken lenge nok til å kunne nyte det.
Takk.
- Ja vel, du er den nye? - Den nye?
Vil du vite sannheten om Abilene, må du snakke med infanteristene.
- Og hvem er det? - Du jobber for forsvarsdepartementet?
Soldater i hæren.
C-kompaniet, 16. infanteri, Store, røde Første.
Ifølge dem var det ikke Bills kamp. Bill var i flyvåpenet.
C-kompaniet hadde 80 % døde, 34 drept i strid, på samme dag.
Bill var selvsagt med på det, men han var ikke en av dem.
Det må vi respektere.
Billy Takoda bor i Sterling County.
Det ligger omkring en time unna.
I årenes løp har konene sporet opp de fleste mennene. Begynn med dem.
Denne Billy...
Er han... Snakker han til meg? Er han ok?
Dere kommer nok godt overens.
Hallo?!
Hva skriker du for?
Herregud.
Billy Takoda, ikke lett å finne.
Vær forsiktige der nede. Jeremy, ligg unna vannet.
Hvem er du, da? Hva gjør du her?
Jeg sympatiserer med deg og er her for å hjelpe til.
Ville du hjelpe til, hadde du vervet deg og blitt med, gutt.
Godtatt medansvar for hver bombe og kule skutt av USA siden din fødsel.
At du har blod på hendene.
Ny sjanse: Hva gjør du her?
Det er jobben min. Jeg har ikke noe valg.
Se det, et framskritt. Sårbarhet og kommunikasjon. Ærlighet gir tillit.
Det er den eneste valutaen vi har igjen her i verden.
- Så du kan stole på meg nå? - Nei.
Er det greit at jeg...
Sersjant, jeg er her for å høre din versjon av historien.
Jeg snakker og du lytter.
Vietnam var ikke første krigen min.
Jeg var veteran i infanteriet, født til å være soldat.
Jeg elsket det. Ingenting fikk meg til å føle meg mer levende.
Men jeg hadde aldri sett noe som Abilene.
Miste så mange menn.
Sanitet!
Hvordan gikk det, Kepper?
Kontakt med Vietcong! Jeg er truffet! Vi har sårede og blir beskutt!
De har granatkastere og automatvåpen!
Det er et bakhold!
Hvordan kom Pitsenbarger inn i bildet?
Vi mistet sanitetssoldaten vår og hadde ingen landingssone.
Så de tilkalte helikopterhjelp.
Pedros, det er Charlie 6. Vi ligger tynt an her nede.
- Flere sårede, vi trenger dere. - Kontakt klokka ett.
Meld fra når dere ser oss, kom.
Mottatt, vi ser røyken deres.
Pits kom ned, reddet liv og sendte opp sårede.
Han døde i kamp sammen med menn han ikke kjente engang.
Ned, flysoldat! Ned!
Stopp! Ro dere ned! Ikke annet enn en mann i korga!
Ok. Du.
Hold i disse.
- Pent og rolig. - Ett, to, tre.
Ok. Hold ut, kompis. Gjør meg en tjeneste.
Hold press på det hele veien opp. Hold press på det, du får dra hjem.
Ok, opp med ham.
- Opp med ham! - Hold stillingen!
- Hvordan ligger vi an, løytnant? - Vi blir beskutt fra alle kanter.
To mann er drept og vi har minst åtte sårede.
- Jeg trenger to av karene dine. - Du bestemmer, flysoldat.
Ifølge Tulley var Æresmedaljen din idé.
Jeg fylte ut papirene og sendte dem til flyvåpenet, det var alt.
- Men han fikk aldri medaljen. - Nei, ikke den viktigste.
Hvorfor ikke?
Det var krig. Pits var ikke den eneste.
Jeg må ha skrevet over et dusin brev til foreldre og kjærester.
Deretter kan man bare prøve å gjøre bot og glemme.
- Hvordan gjør man det? - Som sagt, ta del i spillet.
Du dro tilbake til Vietnam?
Jeg og verden forsto ikke hverandre lenger, hvor skulle jeg ellers dra?
Da jeg var blitt lappet sammen -
- ringte en kompis fra high school og inviterte meg på en øl.
Vi sitter i baren og han mimrer om jenter og sprø ting vi fant på før.
Jo mer han snakket, desto mer uinteressant ble det for meg.
Så slenger han ut: "Så du fikk Purple Heart? Hva skjedde, ble du skutt?"
Da blir det helt stille.
Alle de fulle rasshøla der stirrer på meg.
Alt jeg hører, er skrikene i jungelen den dagen.
Og granater som hylte i luften. Jeg begynte å bli forbannet.
Så jeg dro opp skjorta...
For å stoppe kjeften på ham.
Han ser ubekvem ut. Så begynner han å flire og sier:
"Hva gjorde du, flyktet du?"
Vet du hva? Jeg gjorde kanskje det.
Jeg har kanskje gjort det hele tiden siden.
Jeg var flyktning i mitt eget land og det svei mye mer enn kulene.
Gjør det fremdeles vondt, bestefar?
Bare innvendig, lille venn.
Da er det mat, unger! Jeg tror maten er ferdig.
- Du må stille opp som vitne. - Dette er eneste vitnemålet du får.
Hei!
- Donna Burr? Hei. - Han står ikke opp før åtte.
Unnskyld. Scott Huffman fra forsvarsdepartementet.
- Jobber han om natta? - Jimmy har posttraumatisk stress.
Han har tvangssyndrom, hallusinerer, har 50 andre krigsrelaterte skader.
Han sover om dagen, fordi nettene skremmer livet av ham.
- Kjenner du ingen vietnamveteraner? - Nei, det er helt nytt for meg.
- Hvordan møttes dere? - Du undres hva jeg ser i en gærning?
- Slett ikke. Jeg... - Jeg var pleier på veteranhjemmet.
Man lærer mye av å omgås dem. Hva de gjorde og hva det kostet.
Hver dag finner han mot til ikke å stikke et geværløp i munnen.
Han fortjener litt medfølelse, og jeg får mye mer enn jeg gir.
Så om han vil sove om dagen, er det greit for meg.
Jeg har møtt Frank Pitsenbarger og...
Han sa du har en liste over alle mennene i C-kompaniet.
- Er det alt du vil ha? - Nei, jeg...
- Jeg vil snakke med mannen din. - Jeg håper du er seriøs.
Jimmy er seigere enn billig biff og lukter ei rotte på mils avstand.
Jeg har ingen egen mening her, jeg...
- Her er lista. - Takk.
Vil du snakke med Jimmy, får du vente. Jeg lover ingenting.
Takk.
Hei!
I min enhet ble man skutt om man sovnet på post.
Skjønner du, sir?
Folk her tror jeg er en jævla vampyr. Kanskje de har rett.
Jeg har ikke sovet i mørke på 32 år. Skjønner du, sir?
Vet du hva det der er?
Ja.
- Nei, det gjør jeg ikke. - Nei. Store, røde Første.
Første infanteridivisjon. De tøffeste som har snørt på seg militærstøvler.
Er den ladd?
Vet du hva man kaller et uladd våpen? En jævla pinne, sir!
Vet du hva, Jimmy? Får jeg si Jimmy?
Jeg er sivilist, du trenger ikke si sir.
Eneste grunnen til at jeg snakker i stedet for skyter, er Tulley.
- Det handler vel om Pits medalje? - Ja, akkurat.
Jeg driter i deg. Jeg driter i alt. Jeg vil for faen bare være i fred!
Skjønner du? Jeg er blitt tråkka på, herset med!
Ingen vet hva som skjedde med meg der! Ingen vet det!
Skjønner du, sir?
Du, jeg er ikke her for å bli skutt eller gjøre deg opprørt.
Jeg kom fordi Tulley sa ditt vitnemål var viktig. Pitsenbarger også.
Jeg var den eldste FNK de hadde sett.
Tyskland, Guam...
Og fordømte Okinawa.
På ti år hadde jeg aldri avfyrt ei kule.
Skjønner du, sir?
- Hva betyr FNK? - "Faens nykommer."
Simplere enn slangepupper. FNK fikk folk drept.
Jeg hadde ventet i mange år. Påsken 1966 var jeg i jævla Vietnam.
Jeg hadde vervet meg. 33 år gammel var jeg klar til å drepe noe.
Ray, du dimmer jo snart?
Om 32 dager svømmer jeg i øl, om du ikke får meg drept.
- Når kverket du din første guling? - Kutt ut. Har du problemer, eller?
Prøver dere å få hverandre drept? Hold deg unna ham.
Du vet bedre, Ray. Hold øynene åpne.
Ned, ned, ned!
- Hva har vi? - De var tre. Jeg fikk en.
Jeg fikk en!
Steike...
- Bra skutt. - Charlie 6, det er Charlie 3.
Charlie 6 her. Det var bare FNK som mistet uskylden.
- Mottatt. Noe mer? - Nei.
Mottatt. Over og ut fra Charlie 3.
Kep, se om han har info på seg. Og legg et par granater under ham.
Henter de ham, hører vi det.
Velkommen til Vietnam, Jimmy. Kom, jeg har deg.
Jeg hadde aldri sett noen dø før.
Den episoden slokket kampgnisten i meg. Skjønner du, sir?
Det gikk skikkelig inn på meg i nøyaktig 12 timer.
Og så gikk ingenting inn på meg.
- Dette skal vel i bunnen av bunken? - Vi er bunnen av bunken.
En Ray Mott bekreftet.
Dagens posttraumatiske eksorsisme. Håper han er ubevæpnet.
Få høre kravene til ny vurdering av æresutmerkelser.
- Nye øyenvitner. - Det har vi.
- Meldt død av forsvarsdepartementet. - Han er jo død.
- Og overordnedes anbefalinger. - Bingo, hvor er de?
En Kepper skrev stridsrapporten og sendte den videre oppover.
Den må ha blitt godkjent i Bien Hoa, Saigon og her i Pentagon.
- Det er vanlig praksis. - Så hvor er den?
Mye forsvinner på 30 år. Sånn er byråkratiet.
Finner jeg ikke anbefalingene fra overordnede, kan jeg pakke sammen.
- Hvorfor ikke spørre Kepper? - Han bor i Vietnam, 11 tidssoner unna
Det fins noe som heter telefon.
Han er rene Kurtz i "Apokalypse nå", røyker ganja under bodhitreet.
Der holder jeg meg unna. Er det budsjettforslaget?
Jeg ringer når jeg er på vei.
Jeg drar hit, fyrer av noen runder, sjekker blinker og plukker tomhylser.
Da kan jeg være grei mot ungene.
- Du var visst hos Jimmy Burr? - Ja. Han dreper for å slappe av.
Blomsterkassen, 75 meter.
Han har ei kule i huet. Havnet på militærsykehus og ble dopet i 20 år.
Jeg lurer på hvorfor.
Det er for jævlig. At noen må dø -
- så man kan smadre meloner og skyte kaniner i måneskinn.
- Våpenet er sikret, Gene. - Våpenet er sikret.
- Ryktet løper foran deg. - Jimmy er ingen fan.
Om den fyren skal få medaljen, så må noen vitne.
Det var en dag for flere tiår siden.
Pitsenbarger gikk i ilden frivillig, hvordan forklarer man det?
Plikt, ansvarsfølelse, kall... Velg selv.
Jeg ba ham komme seg vekk, men han nektet.
Hans overordnede beordret ham opp da helikopteret ble beskutt.
Han ba dem komme seg vekk. Han reddet nok dem også.
Han var fra flyvåpenet, skulle ikke vært der. Det skulle ikke vi heller.
Vi hadde alt patruljert i to uker. Da vi støtte på nordvietnamesere -
- måtte vi gjøre vår plikt.
- Hvilken plikt? - Vi var lokkemat.
Levende lokkemat.
Ned!
Vi lokket dem dit. Alpha og Bravo flankerte oss og vi knuste dem.
Vi slo dem ut med alle midler. Søk og tilintetgjør. Hakk i skjeftet.
Flere drepte fiender i statistikken. Det var bare piss, hele greia.
Sånn fikk Westmoreland, McNamara og Johnson bevilget mer penger.
Rot rundt i maurtua, kverk gulinger. Neste dag var Vietcong tilbake.
- Hva skjer? - Flere gulinger! Det kryr av dem!
De er oppe i trærne!
Dekk meg!
Vi var sjanseløse.
Sleiping!
Jeg finner ikke overordnedes anbefalinger i æresmedaljesaken.
- Skriv det i rapporten. - Det mangler noe.
Hva driver du med? Det var historie alt før du ble født.
Vet du hva? Det er velkjent at alle store medaljer går til befal.
Kun én utskrevet soldat har fått Æresmedaljen i flyvåpenets historie.
Ble anbefalingene "forlagt" fordi de gjaldt en utskrevet soldat?
- Du bør ikke grave i det. - Hvorfor ikke?
Du tjener ikke noe på å gå løs på flyvåpenets medaljekomité.
Jeg går og dusjer. Det teller ikke.
Hei der.
- Hvor har du vært? - Sparer krefter, det er langt igjen.
- Hva kan jeg hjelpe deg med? - Hørt om general John A. Hackmeyer?
En av toppene i hæren i Saigon under krigen.
Han godkjente Æresmedaljen for din divisjon. Kan du oppspore ham?
Han er nok gjødsel nå. Og det er du som har fullmakt fra departementet.
Departementet bør vel ikke vite det.
Et øyeblikk.
- Ikke det? - Anbefalinger fra overordnede -
- er en forutsetning for å få saken gjenopptatt. Det fins ingen i mappa.
Hva er det du spør meg om?
Jeg spør om det vi leter etter faktisk har gått tapt.
Hva driver du med?
Gjør jobben min. Hva mener du?
Det er uvanlig nå for tiden. Har du plutselig fått samvittighet?
Nei da. Det er bortkastet energi.
Jeg skal spørre litt rundt.
- Pappa! - Hei, vennen.
Vi har besøk.
- Hei. - Langt å kjøre i skolebuss.
Jeg har ikke bil. Jeg får lov å ta den med hjem.
- Hvem vil bygge en borg? - Jeg!
- Takk for kaffen. - Bare hyggelig.
Du ga meg noe å tenke på -
- da du besøkte meg.
Jeg begynte å drømme igjen.
- Jeg får ikke sove. - Det er sikkert helt normalt.
Sett deg.
Jeg...
Da jeg kom hjem fra sykehuset i Saigon, ville jeg være i uniform -
- for min mors skyld. Enda jeg måtte bæres ut av flyet.
Hun gråt da hun så meg med et Purple Heart.
Jeg ble innlagt på hærens sykehus i månedvis. Så aldri uniformen igjen.
Hun pakket alt fra krigen i en bag, som om det aldri hadde hendt.
Og jeg brydde meg vel ikke, for bagen har stått på loftet siden.
Datteren min er psykolog.
Hun mente at det kunne være bra for meg å pakke den opp.
Alt lå der ennå.
Lukten av krig satt i klærne ennå.
Og...
Pits ga meg det der.
Han ba meg ta vare på det og levere det til henne.
Han reddet livet mitt, og ba meg om en liten ting og jeg gjorde det ikke.
Jeg kunne ikke gjøre det.
Du vet hva det gjør meg til.
1954. Det snødde hele natta. For en vakker jul.
Bill fikk en rattkjelke. Den står ute i garasjen ennå.
- Dere sto hverandre nær? - Ja.
Men jeg var handelsreisende da.
Jeg gikk glipp av så mye.
Ja.
- Står du faren din nær? - Jeg traff ham faktisk aldri.
Hvorfor lot dere ham dra? Hvorfor stoppet dere ham ikke?
Du kan ikke lære barna dine verdier -
- og så trekke dem tilbake fordi du er redd for hva du selv kan miste.
Det virker som en svært høy pris.
Om det ikke ble min sønn, hvem sin skulle det da bli?
Naboens?
Min søsters? Din?
Bill hedret oss alle gjennom militærtjenesten sin.
Det er ikke lite, det.
- Det var ikke vondt ment. - Jeg tok det ikke ille opp.
I 1965 landet de første bakkestyrkene i Da Nang.
Jeg så det på TV hele tiden. Få uker senere ble USAs ambassade bombet.
Amerikanere i hans alder begynte å dø. Gutter fra vår egen by.
Det gikk inn på ham. Han kom til meg en kveld og jeg visste hva han ville.
Det gikk et støt gjennom kroppen. Men han gjorde det lett for meg.
Han ba aldri om tillatelse.
Han visste nok hva det ville bety senere, om det skjedde ham noe.
Da jeg våknet, hadde han alt dratt.
Neste gang vi møttes, hadde han klipt seg og fått beordring.
Jeg har aldri vært reddere eller stoltere.
Jeg kan ikke for det.
Jeg savner fremdeles å se ham klippe gresset der ute.
Lukten av nyklipt gress fra joggeskoene hans.
Måten han brettet klærne på, selv når de var skitne -
- for å glede sin mor.
Jeg savner å se ham dunke skoene sammen for å ha hellet med seg -
- når han var slagmann i baseball.
Og hvordan han alltid fant meg med blikket når han scoret et home run.
Det fins tusener sånne ting.
Men mest av alt savner jeg det jeg ikke fikk se ham gjøre.
- Hva mener du? - Jeg fikk aldri se ham gifte seg...
Eller bli glad i et eget barn.
For først da -
- kunne han ha forstått hvor høyt faren hans elsket ham.
Jeg har en sønn.
Da forstår du hva vi snakker om.
Hvem er Jenny?
Jenny Rainer. Så vakker.
Hun bodde hos oss da Bill var i krigen.
Du forstår, Huffman...
Vi mistet egentlig to barn den dagen.
Her er brevene hennes. Vi fikk dem da hun giftet seg.
Vi har aldri klart å lese dem.
Pitsenbarger, jeg vil klargjøre noe.
Denne prosessen tar ikke måneder, den tar mange år.
Scott, jeg har kreft. Jeg skulle alt vært død, ifølge legene.
- Men mannen min kjemper imot. - Så leit.
Å dø er ikke verre enn å miste et barn. Gjør hva du kan.
Ja, sir.
Han sover så godt.
Han har ikke noe å bekymre seg for.
Pitsenbarger hadde alt.
Folk brydde seg virkelig om ham, de elsket ham virkelig.
Hvordan kunne han forsake alt?
Han visste hva han etterlot seg, og likevel var han så sikker.
På hva?
At -
- ingen kuler kunne hindre ham i å være den han var.
Jeg har aldri vært så sikker på noe.
Det har jeg.
Vi spiller døde. Ikke rør dere, hva som enn skjer. Ikke pust.
Legg deg oppå meg.
Vi har kontakt overalt. Det er en hel bataljon.
- Vi må trekke oss mer sammen. - Takoda, Willy og Burr er der ute.
Ingen etterlates utenfor kringvernet.
Ta den der.
Hallo?
Hva du enn vil, er det greit.
- Er noen i live? - Ja.
- Jeg får ikke puste! - Det er dårlig fatt med deg.
- Få meg vekk herfra. - Hjelp meg med løytnanten, ok?
Du må hjelpe Willy.
Willy er død. Er du med meg?
Er du med meg? Bra. Kom igjen, opp med deg. Ta tak i en skulder.
Ett, to, tre.
Kom igjen.
Denne veien!
- Det er Takoda! Ikke skyt! - Vi legger ham der. Sånn, ja.
Forsiktig.
Bandasjer det.
Ikke for stramt, bare venøst trykk.
Sånn, ja. Ok.
Bare et par minutter, ok?
Du er veldig flink.
Ok...
Ett, to, tre.
Hold den, ok? Ikke la den røre seg.
- Hvorfor er du her? - Fordi du er her.
Sa han ingenting?
Han sier aldri noe.
Du, det er noen som liker deg.
FBI undersøker om du er egnet som assisterende juridisk sjef.
- Hva sa du? - At du er en løgnaktig skjørtejeger.
De forsikret at det var en del av stillingsbeskrivelsen.
Æresmedaljen, da? - Jeg gir det til en annen.
Burde gjort det uansett. Du måtte jo bli plukket opp av noen.
- Senator Holt utgir sine memoarer. - Les dem, kanskje du lærer noe.
- Har du skrevet noe av det? - Mesteparten.
Bra, Carl. Første gangen du snakker sant.
Hva er det? Vil du ikke ha den beste administrative jobben i Pentagon?
Du får fart på karrieren og dessuten jobbe med finanskomiteen igjen.
- Jeg må gjøre ferdig rapporten. - Kødder du? Se på meg.
Du er et rovdyr, en kjøtteter.
Det har ført deg veldig langt på kort tid, så ikke bli sentimental.
- Så du fullfører granskingen? - Ja, selvsagt.
Jeg sender ned en praktikant som kan overta det.
Gratulerer.
Jeg bør fikse det på andre forsøk.
- Du kan jo lese bruksanvisningen. - Det ville vært juks.
- Stanton spurte etter deg. - Han fant meg.
Jeg ligger bra an til jobben som assisterende juridisk sjef.
- Dave Croft, da? - Han er ute.
Så flott, da.
Karrierebyks. Utsikt over elva.
- Om utsikten inngår, så. - Det er vel ikke noe galt med det?
Æresmedaljen, da?
Ekteparet Pitsenbarger er i byen. Frank skal på sykehuset her.
- Hva feiler det ham? - Ewings sarkom.
Herregud...
De er her til Thanksgiving. Når de ser situasjonen med Luke og deg...
Ikke bruk oss som unnskyldning.
Livet vårt er fakta, ingen unnskyldning.
Stan sørger for at noen overtar etter meg.
Ja vel.
Vi var Michigan-fans lenge før vi flyttet.
Det er mer enn en fotballkamp når Wolverines spiller.
- Går dere fremdeles på kampene? - Gud nei, ikke siden 1965.
- Jeg beklager. - Å snakke om Bill er en stor glede.
Å holde minnet hans levende gjør oss sterke, døyver sorgen -
- så vi kan leve et lykkelig liv uten ham.
- Er det et spill? - Maskinen som gir meg medisin.
- Nå er det bare noen minutter igjen. - Kan jeg hjelpe?
- Luke, vis Alice og Frank rommet ditt - Takk, Luke.
- Hvordan gjør jeg dette, mon tro? - Vær ærlig.
Med kalkunen, mener jeg.
PITSENBARGER NEKTET ÆRESMEDALJE
Nye vitner, departementsrapport, overordnedes anbefalinger
Scott, får jeg be bordbønn?
Ja, selvsagt.
Fader vår.
Velsigne maten, så den nærer denne voksende familien -
- og vennskapet vårt.
Se i nåde til denne unge mannen -
- som så ansvarsfullt sørger for -
- at de falnes offer -
- verken var forgjeves eller noensinne skal glemmes.
Amen.
Står til?
Hva gjør du her?
Jeg snakket med kona di på telefonen. Hyggelig dame.
- Hun sa hvor du var. - Sett deg.
Kaffe?
Har du oppsporet meg for å gi meg den?
Man forstår aldri helt hva amerikansk artilleri kan utrette -
- før det treffer dine egne.
- Hva snakker du om? - Første granaten drepte minst tre.
Og mange sårede ville ha dødd, hadde ikke Vietcong fått has på dem først.
Får artilleristene riktige koordinater -
kan de treffe en hermetikkboks med en 105 millimeters granat.
Jeg feilberegnet avstanden og vi ble beskutt av eget artilleri.
- Hva mener du? - Det var blått mot blått.
Beskyting av egne tropper.
Charlie 3 har ildgivningsordre! Bytt fra Queensland.
- Peiling 310, avstand 300 meter. Vi justerer.
Nedslag! Juster 100 meter til venstre! Hva faen var det?
Gi meg mer ammunisjon! Jeg trenger ammunisjon!
Charlie 3, ildgivningsordre! Ned 100! Virkningsskyting! Nær egne tropper!
Nær egne tropper!
Rykk fram!
Sanitet!
Når Tulley sier at det var jeg som startet det hele, så mener han det.
Sannheten er at jeg drepte mine egne menn.
Hadde jeg gitt riktig posisjon, ville ikke Pitsenbarger blitt tilkalt dit.
Han hadde aldri blitt firt ned eller reddet livet mitt.
Da kunne han i stedet ha sittet ved en elvebredd med barnebarna sine.
Og det ville vært greit for meg.
I stedet er han død.
Og de ga meg en jævla Silver Star.
For hva da? Fordi jeg overlevde?
År ut og år inn sitter jeg og tenker på 20 sekunder -
- for 32 år siden som jeg ønsker jeg kunne ta tilbake.
Det er ingen forbrytelse å overleve.
Nei, det er ikke det. Det er en livstidsdom.
Å skaffe Pits den medaljen, for familien hans og mennene jeg mistet -
- kan bli det eneste anstendige jeg får ut av den krigen.
Så du får dra tilbake til Washington og ordne det, greit?
Pappa?
Hei!
- Jeg er tørst. - Da fikser vi noe å drikke.
Er det soldatene du hjelper?
Ja, det er det.
Vil du at jeg skal bli soldat?
- Hva skjer her, da? - Hei.
- Han er bare tørst. - Ja vel. Da skal du få vann.
- Er alt i orden? - Ja, vi ses senere.
La oss finne vann til deg.
Jeg var i Vietnam i en interessant periode, derfor skrev jeg den boka.
Først tjenestegjorde jeg -
- som øverstkommanderende for første infanteridivisjon.
Store, røde Første.
Vi ble satt inn nordvest for Saigon, i et viktig område nær hovedstaden.
Hallo?
- Hvor er han, får jeg treffe ham? - Rolig.
Hei, Frank. Du har besøk. FNK.
Huffman.
- Hvordan går det, Frank? - Mye bedre, nå som du er her.
- Takk for at du kom. - Selvsagt.
Han ringte meg.
Så her er jeg.
- Er han døende? - Det er vi alle, gutt.
Tror han holder liv i seg for å se at du får ordnet disse greiene.
Hvorfor er du innblandet i alt sammen?
Hva får du ut av det? Han reddet ikke ditt liv.
Nei vel?
- Så du føler du skylder ham det? - Absolutt.
Du spurte om jeg har en agenda. Det er de to der oppe.
Hva med deg?
Vi hadde alt patruljert i to uker.
Da vi støtte på Vietcong-tropper, måtte vi gjøre vår plikt.
- Hvilken plikt? - Vi var lokkemat. Levende lokkemat.
Vi lokket dem dit.
A- og B-kompaniet flankerte oss og vi knuste dem.
Spør Chauncey Kepper, han skrev stridsrapporten etterpå.
Han er Sørøst-Asias kloke mann. Vi har alle truffet ham.
Om noen vet hvor likene er begravd, så er det Kepper.
Jeg har funnet et intervju fra 2. mai 1966 -
- med "Kurtz". Den emigrerte sersjanten Chauncey Kepper.
Han skrev stridsrapporten.
Hvorfor har ikke departementet avhørt ham?
Det skal visst være vakkert i Sørøst-Asia.
PHUOC TUY GUMMIPLANTASJE
- Der borte! - Ok.
Hei der!
- Ber du, Huffman? - Ikke noe særlig.
Det gjorde ikke jeg heller. Men den dagen ba jeg om et mirakel.
Jeg fikk et, han het Pits.
Du skal hjem, hva? Skal du dra hjem?
Du får litt av et arr etter dette. Det blir dama di imponert av.
Ok, du får litt smertestillende.
Hold ut.
Sånn, ja, kompis.
Sånn, ja. Kom igjen.
Ok, kom igjen!
Kom igjen!
Pits, kom an!
Stridsrapporten som du skrev om trefningen.
Mye av den mangler.
Alt jeg skrev ble sendt til Saigon for 32 år siden.
Jeg har snakket med mange i C-kompaniet.
Det virker som ingen vet hvem som fant på Operasjon Abilene.
Kompaniets øverstkommanderende, "Gærne" Matty Holt.
- Madison Holt? - Oberst. Svær i Washington nå.
Ja, senator Holt.
Han kan bli forsvarsminister.
Han var en bra offiser. Det var en riktig dårlig dag.
- Hvorfor kommer veteranene til deg? - Det angår ikke meg.
- Hva gjør du her? - Jeg lever, elsker og lytter.
- Så du hører på veteranene? - Ja, jeg omskriver historien deres.
Jeg hjelper dem.
- Du kan ikke endre fortiden deres. - Man kan endre innstilling.
Man kan skape nye, lykkelige minner, selv på et sorgens sted.
Det handler om valg.
Mange som kommer hit...
Folk tror krigen definerer dem, men det er det de ble utsatt for.
Det er så fint å få gå gjennom ting med dem.
Du, jeg vil vise deg noe.
Utrolig.
Jeg har aldri tatt med noen hit som ikke har følt seg lykkelig her.
- Har du lagd alt dette? - Ja.
Vet du hvor vi er?
Nei.
Det var her han kom ned. Pits.
Jeg trodde jeg så en engel.
Der sto han foran meg. Ren, pen og nystrøken. Flyvåpenet.
- Dette er Abilene. - Her?
Akkurat her, under føttene dine.
Nå er det Avalon. Avalon.
Avalon.
Hvordan er det mulig? At de to fins på samme sted?
Bare stå her en stund, og pust.
Slipp det ut.
Veteranene bærer i seg noe for oss alle.
De tar krigens skam og fornektelse.
Raseri.
De kommer bare hit for at noen skal høre på dem.
Det er derfor medaljer er så viktige, de bringer oss sammen.
De forteller historier.
Jeg er bare et vitne. Du også.
Vietnamesere elsker sine svevende lykter. De symboliserer å gi slipp.
Om det er noe du vil legge igjen her...
Noe du tok med deg hit som du ikke vil ha med deg tilbake...
Bare gi slipp på det.
De kommer!
- Jeg har infanteriet! - Be dem skyte mot oss!
Charlie 6 trenger sperreild!
- Si de må skyte straks! - Charlie 6 trenger sperreild!
QT633.
Faen!
Charlie 6 trenger sperreild, QT633!
Vi blir overkjørt!
- Ha press på det hele tiden. - Det er noen igjen der ute!
Gjør meg en tjeneste. Noen må få dette.
- Nei. - Vær så snill. Det er et brev.
- Jeg beholder det til du er tilbake. - Greit.
- Hva gjør du? - Du har gjort nok. Ligg i ro.
Pits kom ned og evakuerte sårede.
Han kjempet og døde ved siden av menn han ikke engang kjente.
Ber du, Huffman?
Den dagen ba jeg. Jeg ba om et mirakel.
Jeg hadde aldri sett noen dø før.
Den episoden slokket kampgnisten i meg. Skjønner du, sir?
Helvetes ild falt over oss.
Men det virket som ingenting kunne skade ham.
Han var der for å redde liv, og det gjorde han.
Hvem vet hvor mange som lever i dag takket være det han gjorde?
Da han ikke kom tilbake...
...føltes det som det beste i meg døde med ham.
Jeg tenker fremdeles på det.
Om noen fortjente å komme seg levende derfra, var det han.
Føl deg som hjemme.
Jeg kan få deg arrestert.
Senator Madison Holt, tidligere oberst.
Første infanteridivisjon.
Senatorens strålende militærkarriere er allment kjent og ubestridt.
- Jeg kjøpte boka. - Leste du den, eller så på bildene?
Holt var med på å planlegge Operasjon Abilene.
Skulle Holt ha beordret folk inn i et Vietcong-bakhold?
Det var i din interesse at det ikke ble kjent.
Derfor satte du meg på det. Du visste jeg ville gi blaffen i det.
Holt kan bli forsvarsminister eller president.
Du har hatt de overordnedes anbefalinger hele tiden.
- Jeg tar dem med meg. - Har du blitt gransket noen gang?
Rører du dette, sender jeg dem på deg.
Du får aldri et nytt lån, pass eller medlemskap i Sam's Club.
Og slett ikke noen stilling innen politikken.
- Men jeg er ikke bekymret. - Hvorfor ikke?
Det ligger ikke til din natur å spytte på den som kan hjelpe deg.
- Hva ligger til min natur da? - Å klatre, bli rik, utvide genpoolen.
Jeg ville sette pris på om du etterlater stedet slik du fant det.
Ikke glem at vi spiller squash på onsdag.
Jenny, det kan være vanskelig å forstå hvorfor vi ble sendt hit -
- eller forklare det som skjer.
Jeg har liten tid, vi skal hente folk i Xa Cam My, 30 kilometer unna.
Jenny, det eneste ved døden som skremmer meg -
- er at drømmene om deg ikke kommer.
Døden er mørk og stille.
Og uendelig, som nettene i jungelen.
Noen ganger tror jeg at det er dette jeg skal våkne fra.
Trygg og varm i din seng, mens morgenlyset strømmer inn.
Men om det er tordenen her som er virkelig -
- og du får dette brevet i stedet for meg -
- skal du vite at jeg aldri er langt unna.
Pass på mamma og særlig pappa, han vil ta det tyngst av alle.
Si at jeg er lei for det jeg har utsatt dem for.
Si jeg er sikker på mitt formål og ordene vi alle tror på.
På disse tingene vi gjør for at andre skal kunne leve. Bill.
Du har en utmerket CV og ministeren anbefaler deg på det sterkeste.
Takk, sir.
Hvorfor mener du dette er en stilling som passer deg?
Jeg har kontakter og er ambisiøs og overbevisende.
Jeg er ikke redd for å få fiender og vil ha denne jobben mer enn noen.
Det hadde jeg sagt for en måned siden.
Ja vel... Og i dag?
I dag er jeg bare ikke tilgjengelig.
- Flyvåpenet? - Ja.
Det var leit med kameraten din.
Fryktelig leit.
Hele tiden mens jeg vasket ham...
Føttene og hendene hans...
Jeg følte ingenting.
Ingenting.
Det var da jeg skjønte at jeg hadde vært der for lenge.
Jeg sendte ham hjem, dimitterte og gikk videre i livet.
- Gjorde du det? - Hva?
Gikk du videre i livet?
Jeg står jo her.
Vet du...
Da jeg var fem år -
- så jeg faren min pakke tingene sine i bilen og forlate min mor og meg.
Jeg var så redd. Det gjorde så vondt.
Jeg løp ut i oppkjørselen og...
Jeg slo hånda i bildøra idet han smelte den igjen.
Jeg tenkte at om han så at jeg hadde skadet meg -
- så ville han få meg på sykehus og ta seg av meg.
Men han kjørte bare sin vei.
Jeg løp etter bilen hans i gata, med brukket hånd.
Til moren min kom og hentet meg.
Du var merket.
Akkurat som deg.
Hva skjedde med deg 11. april 1966?
- Vennen min døde. - Og hva skjedde med deg?
- Det sa jeg. - Det er greit.
Det er det ikke. Ingenting ved det er greit.
Bare fortell. Si hva som skjedde.
Han døde. Han ble drept. Han ble skutt i hodet.
- Sånn er det i krig. - Hvor lenge skal du straffe deg selv?
- Straffe meg selv? - Hva var det du gjorde?
- Fortell hva det var du gjorde. - Slutt. Gi deg nå!
- Bare si det. - Si hva?
Han visste at det var farlig. Jeg ba ham være jævla forsiktig.
- Og så? - Nei, jeg vil ikke gjøre dette.
Jeg gjør det ikke! Jeg ba ham komme opp igjen!
Jeg ba ham bli heist opp. Hvorfor kom han ikke opp i helikopteret?
- Han kunne ikke. Folk trengte ham. - Å ja? Dra til helvete! Og...
Herregud...
Det må gjøre vondt å være sint på ham.
- Hva mer skjedde med deg, Tom? - Jeg ble i helikopteret.
Jeg dro ikke ned.
Jeg var lettet. Jeg ble der, i sikkerhet.
Herregud, da jeg fant ham, ble jeg...
Jeg ble glad.
For at det ikke var meg. Jeg ville ikke være død, jeg levde.
- Det føltes bra. - Så du følte noe?
Ja, jeg skjemtes!
Du er ingen feiging, Tom.
Du er en helt.
Finn deg i det.
Legg det over på meg en stund. Kom.
- Vil du vite hva jeg vil? - Ja, det vil jeg.
Jeg vil ha nåde og fred.
Jeg vil at landet mitt skal hedre min bror framfor foreldrene hans.
Jeg vil at min venn, din venn...
Jeg vil at faren hans skal vandre herfra med fred i sinnet.
- Noe mer, senator? - Sett det på rommet mitt.
Mine herrer. Hei, Carl.
Oberst.
- Kjenner jeg deg? - Jeg håper det.
Stabssersjant Thomas Tulley, 38. redningsskvadron under Abilene.
- Kontakt senatoren på formelt vis. - Carl, jeg vil snakke med dem.
Her er korrespondanse fra 1966 mellom deg og general Hackmeyer -
- der du nedgraderer Pitsenbargers Æresmedalje til Air Force Cross.
Har dere oss unnskyldt?
Sett dere.
Vi har mulighet til å oppgradere det til en Æresmedalje.
For å få fortgang i saken, trenger vi en støttespiller i kongressen.
Stanton tror ikke at du vil koples til Abilene i et valgår.
- Du aner ikke hva du setter i gang. - Jo, det tror jeg.
Har du blitt gransket noen gang?
Rører du dette, så sender jeg dem på deg.
Informasjon ble fjernet fra saksmappen -
- for å forhindre at kongressen gransket saken på nytt.
Vi har funnet dokumentene.
Dette er åpenbart svar på oberstens innstilling om Æresmedalje.
- Air Force Cross ble tildelt istedet. - Det kan tolkes på flere måter.
Du trenger ikke svare på dette.
Hvorfor fikk han ikke Æresmedaljen, om du videresendte anbefalingen?
Jeg vet ærlig talt ikke. Kanskje det forsvant i byråkratiet.
Kanskje ledelsen i Vietnam ikke ville ha oppmerksomhet på et blodig slag.
Eller så kjempet jeg ikke hardt nok for at han skulle få som fortjent.
Senator, politiske motstandere vil utnytte all skyld du påtar deg.
Ditt militære omdømme er i spill og du vil bli gransket.
Han har rett, det kan skje.
Det som skjedde under Operasjon Abilene -
- var en av de verste dager i mitt liv.
Du er såret, løytnant. Hvorfor er du her ennå?
Jeg blir her til dere har berget alle mine sårede.
Hva skjedde her?
Dere sendte oss inn i et bakhold uten retrettmulighet.
Det skjedde.
Kan noen forklare meg dette?!
Kan noen forklare meg dette?
Fortell!
Jeg tror at vi alle døde litt den dagen.
Det ble gjort feil, og dette var en av dem.
Vi besøkte general Hackmeyer, han bekrefter det du forteller.
Senator, det er jobben min å beskytte deg.
- Mot hva da? - Mot alt.
Vi bedømmes vanligvis ut fra det vi gjør.
Men det er det vi ikke gjør som hjemsøker oss.
Vi gjør det sånn: Vi tar sjansen på å satse på sannheten.
Uansett hvor uvanlig eller ubehagelig det er.
Herr formann, jeg refererer til S-2549, side 44.
Femte avsnitt, regler for militært personale. Andre underavsnitt.
Det gir grunnlag for tildeling av Æresmedaljen posthumt -
- til stabssersjant William H. Pitsenbarger.
For fremragende tapperhet i strid -
- i Vietnam 11. april 1966, under Operasjon Abilene.
- Herr formann, en replikk. - Nord-Carolinas senator har ordet.
Komiteens regler tillater ikke at slike dokumenter anvendes.
- Kan det gjøres unntak? - Beklager.
Komiteen må dessverre gå videre.
Herr formann, jeg forstår, men ingenting i loven...
- Vietnamkrigen er forlengst over. - Jeg vet det, Bob. Jeg var der.
Så la det ligge. Ikke mas mer om det.
Mine herrer, vi har en agenda. Vi må gå videre.
Ordet går videre til senatoren fra Florida.
Senator, hva pokker skjedde?
Senatoren fra Nord-Carolina stoppet oss.
Og det var det?
Ren hevn. Jeg stoppet tobakksubsidiene hans nylig.
Han har lengre ansiennitet, så jeg kan ikke gjøre noe med det.
Men jeg lover å få det med neste år.
- Da er han forhåpentligvis død. - Det er Pitsenbargers far også.
Han er døende, sir.
Herregud, det visste jeg ikke. Det var da virkelig leit.
Så det er over?
Om du ikke har tobakksubsidier å friste den senatoren med.
Hva med de mennene? Hva med Pits?
Holt skal få det med neste år.
Og Frank?
Jeg kan ikke kurere kreft, Tara.
Presser jeg hardere på, ødelegger jeg karrieren min.
Interessant.
På 12 år har jeg aldri sett deg vike unna for noe.
Jeg er redd.
Frykt er bra.
Frykt er et overlevelsesinstinkt. Man skal bli redd.
Bruk den.
Du har frasagt deg en stor karriere- mulighet for å avslutte dette.
Har du skjønt hvorfor generaler og presidenter -
- heller vil ha den medaljen enn sin karriere?
Fordi de vet at folk som Pitsenbarger ikke viser heltemot for deres skyld.
De gjør det for hverandre. Et liv for et liv.
Det er svære greier.
Det fins verre ting for en mann enn å bli drept i krig.
Som hva da?
Å miste menn. Å miste et barn.
En far. Å måtte leve med det.
Ville en medalje forandre det?
Jeg vil gå ut offentlig med dette. Med navnene også.
Å blamere komiteen for pressen rett før et nasjonalt valg -
- virker litt farlig.
Ja. Men det blir bra tv.
- Bra jobbet. - Takk.
Huffman? Mary, produsenten. Vi skal sette en mikk på deg.
Vi har delt skjerm. Nyhetsankerne kan høre deg, men ikke se deg.
Ok.
- Pappa, er du nervøs? - Ja, men jeg er ikke redd.
En ansatt i flyvåpendepartementet, Scott Huffman -
- anklager senatorer og deres stab -
- for å bedrive et politisk spill med militære utmerkelser.
Forsvarets anbefaling stoppet opp i senatet -
- da en Pentagon-ansatt anklaget...
Anbefalingen om å gi Pitsenbarger Æresmedaljen sendes til presidenten.
President Clinton antas å godkjenne anbefalingen.
Flysoldat Bill Pitsenbarger tildeles Æresmedaljen for tjeneste i Vietnam.
Han ga sitt land det Abraham Lincoln kalte "det endelige offer".
Kommer straks.
Hei.
- Godt å se deg. - Det føles godt å være her.
Så...
Kvinnen i rødt bak meg.
Det er henne dette brevet er adressert til.
Bill ba meg gi deg dette.
Jeg beklager at det tok så lang tid.
Takk.
I krigens dystre mørke og ødselhet -
- ser man iblant et kort, men glitrende glimt -
- av personlig mot så strålende at det er umulig å ignorere.
Det var et sånt heltemot William Hart Pitsenbarger viste.
Hans plikttroskap, mot og oppofrelse -
- overfor menn han ikke kjente -
- og til et land som først nå får høre hans historie -
- fikk ham til å gjøre det største av alle offer.
Frank, Alice.
På vegne av USAs president, og med kongressens fullmakt:
For fremragende heltemot, enorm tapperhet og fryktløshet -
- med fare for eget liv, langt utover det man plikter -
- tildeler jeg Æresmedaljen til flysoldat William Hart Pitsenbarger.
Dette står ikke i programmet, men jeg vil be om enda litt mer tid.
Jeg vil framheve noen menn som vil hate at jeg gjør det.
Vi har i dag med oss noen veteraner fra Operasjon Abilene.
C-kompaniet fra 16. infanteri.
De var vitne til Pitsenbargers heltemot.
De har stått på i 32 år...
...for å få til dette.
Kan dere gjøre oss den ære å reise dere for å få deres anerkjennelse?
Kan alle fra Pits fallskjerm- redningstropp også reise seg?
Kan alle fra fallskjermtroppene i Vietnam også reise seg?
Om vi har flere veteraner her, så vennligst reis dere.
Kan koner og foreldre også reise seg?
Barn og barnebarn, kan dere slutte dere til oss?
Andre venner og slektninger?
Alle her som har blitt berørt -
- av denne mottakeren av Æresmedaljen:
Vennligst reis dere.
Se dere om.
Dette er styrken i det ett menneske kan utrette.
Takk skal du ha.
Så du ikke glemmer oss.
Takk.
- Pappa! - Hei, småen.
- Jeg er glad for at vi fikk bli med. - Jeg også. Hvor er moren din?
Du kler uniformen, Jimmy.
Dette er Luke, sønnen min.
Hyggelig å hilse på deg, soldat.
Jeg ville si...
Jeg ville si takk.
- Forstår du hva jeg sier, sir? - Ingen årsak, Jimmy.
Men du trenger ikke si "sir".
- Jo, det trenger jeg. - Hvorfor?
Du har fortjent det, sir.
Ta vare på deg selv. Det er rene jungelen der ute.
- Hva heter du? - Luke.
Jeg er Tulley.
I begynnelsen sa du at du ikke hadde noe å tjene på dette.
Av alle som har tjenestegjort i USAs militære, har 3498 fått Æresmedaljen.
Kun 18 har tjenestegjort i USAs flyvåpen.
Kun tre har vært utskrevne flysoldater.
En av dem var William Hart Pitsenbarger.
Til minne om Peter Fonda
11. april 1966, da vi dro ut på det oppdraget -
- kom Pits med en kommentar:
"Kaptein, dette oppdraget føles ikke bra."
De ventet oss, de visste at vi kom. De lå i hull i bakken -
- de lå i trærne og på bakken.
Da vi kom, stengte de veien ut.
De ba om hjelp til å hente de sårete og Pits sa:
"Jeg kan styre det fra bakken."
Jeg sa: "Jeg vil ikke miste deg." Det gikk hett for seg.
Vi hørte skudd. Men han dro ned dit.
Min første tanke da han ble heist ned fra helikopteret var:
"Hva pokker er det for en fyr, som kommer ned her?"
Vi hadde forduftet om vi kunne.
Pitsenbarger kunne fordufte, men gjorde det ikke.
Marty Kroah var på bakken og ga beskjed til meg:
"Noen må få vite hva Pits gjorde, så det rapporteres om jeg dør."
Marty var skutt fem ganger.
Da vi neste morgen fikk vite at han var blitt drept...
Alle var fryktelig lei seg.
For meg var det noe av det viktigste jeg gjorde som flyvåpenminister.
Det burde vært en selvfølge.
Det var en urett mot Pitsenbarger og hans familie.
Mot flysoldatene som støttet ham.
Utrolig at folk kjempet i 30 år for å få ordnet opp i det.
De hadde egne liv med koner, barn og barnebarn.
De brant for dette. Det var utrolig.
Jeg følte at jeg skyldte Pits dette.
Det var ikke bare jeg, men hele avdelingen vår.
Vi skyldte ham det.
Bills blod er blandet med vårt for alltid. Han er vår bror.